- De azt mondtad, szerelmes vagy belé! - Ne bomolj már!
De miért?
Jó dolog a szerelem!
- A szerelem szép! - Igen.
Tényleg!
- Mit adhatok? - Azt hiszem, licsit.
Egy kiló licsit.
Ezt így a láng elé tartod!
Láttátok?
- Olyan érdekes hangot ad. - Nézd! - Pierre!
Igaz, hogy nem létezik a télapó?
- Dehogynem létezik a télapó! - Igen.
- Ki mondta, hogy nem létezik? - Megégetted?
- Egy haver a suliból. - Badarságokat beszél!
- Ki az? - Kevin.
Ez a Kevin hülye.
Anya, hadd maradjunk még fent, így nem látjuk a télapót!
- Gyere! Mutatok valamit! - Erre az a majom bohóckodni kezdett!
Mit csinálsz?
Hová mentek?
Nem, erről szó se lehet Pierre, piszok hideg van odakint!
Nézd, milyen gyönyörű! Mit szólsz?
- Látod az Eiffel tornyot? - Igen.
A télapó pontosan fölötte landol,
kiköti a szánját, és ott jön le.
- Ezt vegyétek fel! - Tényleg hideg van! - Látod?
Aztán
minden egyes házhoz elmegy, ahol fényt lát.
Érted?
- Jules! Merről jön a télapó? - Onnan!
Figyelj, mert onnan fog leszállni! Onnan, a felhők mögül!
Figyuzz! Ez köztünk marad?
Megvárom az éjfélt, és ha meglátom, felébresztelek, jó?
Igen.
- Az idén együtt látjuk! - Szuper!
- Oké? - Oké!
- Jó éjt! - Jó éjt!
Talán ez az utolsó Karácsonyom.
És többé nem is szeretkezem.
Jó napot! Egy közvéleménykutatást végzek a cégem számára, és.
- Köszönöm, ne fáradjon! - Ne, várjon, hallgasson meg!
Nézze hölgyem,
őszinte leszek, maga ma a tizedik, aki rám csapja az ajtót, és kivagyok!
Megígérem, hogy gyorsan végzünk, és nem fogom feltartani!
- Igen? - Jöjjön be! - Kösz!
Milyen szép innen a kilátás!
- Inna valamit? - Nem, köszönöm, nem!
Csupán, szeretnék önnek
feltenni néhány kérdést, hogy
pontosítsuk. egy kicsit a.
célcsoportot.
- Ön egyedül él? - Hát.
igen.
És ez azt jelenti, hogy
van kapcsolata, de
külön élnek, két lakásban, ugye?
Nem. Nekem, nincs barátom.
De miért olyan fontos ez? Nem értem a kérdést!
Ez hozzá tartozik a. Értem.
- Elnézést, de nincs időm, várok valakit. - Ja! Persze, értem.
Szóval, életében...
részt vett már jótékonysági akcióban?
Ez dicséretes! Nagyszerű!
Elnézést! Most már valóban nincs időm!
Én nem is.
Szia. Nem vagyunk egyedül!
Éppen kérdésekre válaszolok,
mi is a céljuk?
Hát. semmi.
Akkor talán jobb, ha elmegyek, és. és.
bocsásson meg,
Szóval, akkor most, megyek is, és a...
Nagyon köszönöm, és viszlát!
Ahogy megígértem,
ez rövid volt!
Egy picsa.
Igen. Megjegyzem, kár.
Olyan jóravaló lánynak tűnt.
Én is úgy éreztem.
Jó kisugárzása volt.
Ha Diedrich elbocsájtásokat tervez,
azzal az ürüggyel, hogy tavaly óta csökkent a bérkeret,
annak nyilván a fiatalok isszák meg a levét, ez bizonytalanságot szül.
Ez már tényleg
- a társadalmi mozgalmak csődje minden szinten. - Igen.
Még mindig egyedül lógsz?
Aki nálam magányosabb, csal!
Lassan a macskám is faképnél hagy!
- Most mindenki a mozgalomra vár, ami halott! - Igen.
Minden esélyem megvan, hogy kirúgjanak.
Így is alig tudom kifizetni a lakbért.
- Ráadásul nem tudom, megkapom-e a juttatásokat. - Igen.
Ez. A végén még ki kell költöznöm a világ végére!
Szónokolnak
a sokszínű társadalomról, miközben Párizs már
- leginkább a gazdagok városa. Ennyi, kész! érted? - Igen.
Így van ez.
- Kicsit ciki, nem? - Nem is tudom, egy kicsit...
Végül is nem nagyon.
- Akarsz velem szeretkezni? - Nem tudom.
- És te? - Én azt hiszem, igen.
Igen?
Végül is miért ne?
Ha mindketten arra vágyunk, miért ne tennénk meg?
Mire vágysz?
Járni valakivel, szeretkezni, szóval élni!
Ja, igen.
Akkor talán
- gyere a karomba! - Minek?
- Hogy szeretkezzünk. - Itt, most, azonnal?
- Persze! Nem akarod? - De akarom, csak
be kell vallanom valamit, én.
- ...nem szőrtelenítek. - Annyi baj legyen!
Igazán nem számít.
Jó!
- Azt nem veszed le? - De, talán kicsit később.
Rendben! Gyere!
Bocsánat!
- Így. jó lesz? - Igen, jó.
Így, bocs!
Hé, Nagy Nanar! Adhatsz nekem két nyelvhalat!
Leszarlak!
Nanar a Rungis legjobb énekese!
Mindenki irigyel minket!
A Tenessee-ben „halaskofának" hívják.
- Tudod, engem hogy hívnak ott? - Nem.
„A King Size".
- És tudod, miért? - Nem.
Megjött a kaja!
Köszönjük „Daniela", teljes szívből köszönjük!
- Segítsek? - Az jó lenne!
Eressz! Hülye!
Ne! Ne!
- Mit csinálsz? - Talicskázni! Hé, ezt kapjátok ki!
Idesüss, Nanar, milyen talicskám van!
Nézd, mit találtam!
- Ezt a konyhában találtam! - Eressz! Ne!
- Állj le! - Most jön a java! - Hagyd abba, Franky! - Odamegyünk a hagymához.
Nézzétek, milyen klassz taligám van, most megnézzük a zöldségeket!
Hagyd már abba! Elég!
Eressz!
Elég!
- Eressz! - Szaporábban!
- Gyerünk taliga! - Hagyd abba!
- Na ebből elég volt, öregem! - Már viccelni se szabad? Carolin is röhög!
Megszakad a röhögéstől.
Miért? Mi van? Csak nem ríkattalak meg?
Hagyj már engem lógva!
Látod?
Most duzzog!
Mi van veletek? Nem bírja a talicskát, és kész!
- Majd, kiengesztelem! - Csak azt ne!
Maradj nyugton! Ne vigasztalgasd!
Hagyd békén végre! Nem volt még elég?
- Miért? Marhulni se lehet? - Elcseszted az estét, te állat!
Szállj le rólam, jó?
Tilos itt röhögni?
Piti nyárspolgárok!
- Persze! - Barmok!
- Hagyjátok csak. - Hülyék vagytok!
Túl nehéz lesz a szatyrom.
Egy kilót vegyen, az nem olyan nehéz!
Persze, kevesebb narancs lesz.
Bizony! Ezen gondolkodom.
- Tudja mit? Vegyen két kilót, és elvisszük! - Tényleg! Megtennék nekem?
- Mondjuk, hogy ünnepnap van! - Oh, köszönöm.
Nem is tudtam, hogy egy szakmában dolgozunk!
- Mi a szakmája? - Szociális munkás.
Hölgyeim!
Vegyenek gyümölcsöt. a szemközti szociális munkástól!
Két kiló narancsér' ingyér' liferál! Édi, cunci szociális munkás!
Vegyék csak a halat a döglegyek és az orrfacsaró bűz ellenére, fogd, Caroline!
Vidd el a hölgyhöz!
Nekem veszed ki a zsozsót?
Tudod, mikor?
Úgysincs elég a számládon!
Nocsak! Mellékállásban gigolo vagy?
Nem tudtam!
Most kezdj el megint bőgni, mint egy gyerek!
- Ez tetszik, mi? - Igen, jól csinálod!
Imádom.
- Mivel vagy? - Gyalog, Nanar elvitte a kamiont.
Én mocival.
- Hozzád, vagy hozzám? - Hozzád megyünk, de én vezetek.
Jó, álmodj csak! Hozzám megyünk, de a mocit én vezetem.
Egyezzünk meg! Hozzám megyünk, de én vezetek.
Rendben!
- Mehet? - Igen.
- Mi szél hozott? - Ezt hoztam neked.
Mi ez?
Amit az ablakból látsz.
Tiszta hülye vagy!
XVII. század.
Fura, hogy milyen más!
Te szemüveges lettél?
Az én koromban már semmit nem látok közelre!
Különös!
Nem tudom megszokni, hogy te is öregszel.
Nekem még a régi kis hülye vagy.
Te jobban kötődsz a múlthoz, mint a bátyád.
- Ezt honnan veszed? - Tudom is én!
Te megőrizted a gyerekkori képeket, nálam meg egy sincs, otthon.
Egy szó, mint száz, egyezkedni jöttem. Ezt megkapod, és
te átpasszolsz, néhány gyerekkori képet.
Jaj ne, csak ezt ne!
Ne csináld velem!
Ne kezdj el megint bömbölni!
Te tényleg hülye vagy. Mi lelt mostanában?
Magam se tudom.
Talán a lány miatt van.
Szerelmes vagyok.
Szerelmes, mint egy 15 éves!
Na, milyen volt?
Van olyan erős, mint a Michelet! Ugyanolyan intenzív!
Imádom!
- Táncolj még nekem! - Jó, táncolok.
Hallgasd a szaxit!
Tanítsd meg nekem is!
Meg akarom tanulni!
- Akkor megegyeztünk. - Szuper!
Ciao, szépségem!
Kösz, Maurice.
Várj csak! Mikor tudsz kezdeni?
Bármikor! Szabad vagyok, mint a madár!
- Hétfő reggel, jó? - Megdumálva! - Jó.
A fenébe! Mi ez a tumultus?
Ez borzasztó!
Atyaisten!
Rémes.
- Nagyon szar? - Nagyon.
Rohadtul nehéz.
Azt hittem, kiszállt az életemből, és puff, egyszer csak meghal,
és rá kell jöjjek, hogy nagyon is ott van! Ez őrület, öregem!
Elválhatsz, utálhatod, de mégis benned marad.
Az ember meghal, de valami ott marad,
mint egy kísértet.
- Köszönöm. - És ez nem minden!
- Mennyi volt a mandarin? - Avokádó volt. - Persze, avokádó.
- Te szórod szét a hamvait? - Frankyt nem kérem meg!
Jó, de...
miért épp a Montparnasse-toronyból?
Amikor Bretagne-ból feljöttünk, a pályaudvarról oda mentünk.
Jó napot.
- Beállnál? - Persze.
- Ki jön? - Én. - Mi lesz?
- Két articsóka. - Mennyi? Kettő? - Kettő.
Bocsánat! Nem akar velem meginni valamit?
Most nem. Köszönöm, de most tényleg.
Nagyon fáj.
Menjünk le!
Nem oltári hülyeség, hogy itt vagyunk?
Néha nem árt kicsit hülyének lenni.
- Nem tudom! - Nem? - Jó.
- Megjátsszuk a gyagya turistát? - Valahogy úgy.
Már.
több üzenetet hagytam.
Mivel azt mondtad, ma a Montmartre-on vagy, és most
Sacré Coeur-t látom, csak tudnod kell, hogy rád gondolok.
Ennyi. Csókollak, szerelmem.
Csókollak.
Roland! Kezdhetünk!
Jó, jövök már!
- Ha szép az idő... - Igen? - ...ott már látni Európát.
- Mindjárt megpróbálunk behajózni. - De.
...gondolja, hogy tényleg érdemes?
Az a baj testvér,
hogy igen. Tényleg érdemes!
- Új parfümöd van? - Igen, Dior.
Imádom!
- Igen? - Halló, itt Benoît.
Benoît? Várjunk.
- Kamerun-ban találkoztunk. - Benoît, Benoît. Ja, Benoît! Mi újság?
Jól vagyok, csak
azt szeretném mondani, hogy most indulok Franciaországba.
- Párizsba. - Most indul Párizsba, ez szuper!
Hát ez szuper!
Most nincs időm beszélgetni.
- Oké. Jó. Igen? - Nemsokára Párizsban leszek.
Rendben!
Akkor jó utazást, viszlát!
- Szia! - Hogy, s mint?
Nagyon csini vagy!
Viszlát.
Gyerünk! Told meg!
Beszállás! Indulunk!
Gyerünk, gyerünk, fiúk!
Gyorsabban!
- Stipistop, én játszom! - Nem, előbb én!
- Mi az? Hol voltatok? - A piacon.
Mi a gond?
Ennek több oka is van.: az adók szintjét
egyrészt a Európai Közösséghez kell igazítani,
másrészt a csökkentést ellensúlyozni kell.
Mi bajod?
Mi történt?
Nem adom, hagyj! Hallod?
Elég volt, ki akarok menni!
Nem bírom!
Egész nap egyedül vagyok.
Hol vannak ilyenkor a híres barátaid, akik kurva rendesek?
- Akiknek annyi eszük van? - Dolgoznak mind.
Nem kell így beszélned róluk!
Most félelmet keltek bennük. Ez nyilvánvaló.
- Nem adom! - Már nem tudom, kik a barátaim.
Csak Fifi mert eljönni. Diane-t vártam,
- Bocsáss meg! - ...de nyilván nehezére esik.
Bocsáss meg!
- Majdnem felhívtam anyát. - És? Miért nem? - Azt nem! Lehetetlen.
Ha akarod rendezek egy bulit, és.
Mi az?
- Te? Egy bulit? - Cseszd meg.
Ne, bocsáss meg! Bocsáss meg!
- Ne! Hagyj békén! - Hová mész? Bocsáss meg! - Jól van, megértettem!
Menj a francba!
- És mit mondott? - Hát azt, hogy 10 Euro, és nem találtam drágának.
Szóval, Patricia, Virginie,
- ő pedig Rémy. - Sziasztok.
Szia.
Örvendek.
Ma a Beaubourgban megnéztük a „Bécsi szecessziót",
és tényleg marha jó volt!
- Én is szívesen megnéztem volna. - Elfelejtettelek hívni!
Undok liba vagy.
- Roland vagyok. - Tudom.
Miért kellett idejönnöm?
Azért, hogy.
Azért, hogy lásd, hogyan élek.
Láttam.
Ide figyelj! Nem halsz bele.
De igen, súlyos az ügy.
- Szia, Elise! - Szervusz, Diane!
- Rég nem láttalak, de örülök! Gyertek! - Én is örülök.
- Várj, ne! - A francba!
Bravó, fiam!
- Ezt nekem nem szabad. - Azért szia!
Ezt nem szabad.
- Jól vagy? - Igen.
- Jól vagy, nem sérültél meg? - Nem. - Ő Patrice,
- Pierre. - Szia, Patrick.
- Patrice. - Igen.
- Iszunk végre? - Persze! Itt van.
- Én nem, nekem ezt sem szabad. - Tényleg?
- A nővére vagy? - Igen.
- Pierre nővére! - Igen.
- Oda vársz? - Igen.
- Kösz, hogy eljöttél! - Örömmel tettem.
Diane, én.
Állj le!
Most, azonnal!
Komoly dolgot mondanál. Ma nincs kedvem hozzá.
Táncoljunk! Később pisilünk.
És még azt mondtuk, hogy csak egy pohárral iszunk meg!
Nem mászunk el a Rungisig egy pohár piáért!
Azt láttam!
Elő a tervvel, Suzi!
Hé! Ide! Gyorsabban!
- Hé! Franky! - Mi az? - Odas.
Nézzünk oda!
- Ne! - Hívja a haverját!
Láthatnak minket?
Milyen cuncik.
Nanar, Jean! Gyertek!
- Vendég jött! - Milyen vendég? - Szemben!
- Cuppanj rájuk, kurva jók! - Mi? Hogy én? - Hát persze!
- Egy pillanat hölgyeim, jövök! - Mourad!
- Hívd be őket egy pohárra! - Kik ezek?
Hölgyeim, bejönnének?
Repesszünk!
Vigyázat, jön a kanyar!
- Nem mehetnék magával? - Hölgyem, ha óhajtja.
- Most hova visszük őket? - Tudom is én.
- Maguk mire kíváncsiak? - Láthatnánk a húsokat?
- Persze! - Szeretik a husit?
Imádjuk a husit.
Figyelem, hölgyeim! Megjöttünk!
Így jó lesz!
A husihoz!
- Ilyen ruhában nem jöhetnek be! - Ugyan miért?
- Most először nem felel meg az öltöze- tünk! - Egy fehér köpeny kéne minimum.
- Legyen szíves! - Élelmiszereknél ez előírás! - Kérem!
- Ő is hentes! - Tényleg!
Köszönjük!
- Elise! Gyere táncolni! Gyere! - Inkább nem!
- Gyere már! - Nem!
Nincs mese, táncolunk! Nem vagy még öreg!
Ne gubbassz itt!
Még, zenét!
Íme, így tárolják a gyümölcsöt mindenhol.
Innen szállítjuk
minden nap, kora reggel.
Ez a legjobb mandarinfelvásárló.
A világ minden tájáról veszi.
Az ott korzikai mandarin, ott,
mellette az izraeli, láthatja, szépen, egymás mellett.
És mégis jól megvannak.
Így lehetne az embereknél is, ugye?
Igen.
- Hideg van. - A gyümölcsöt hidegen
tárolják, így marad friss.
Interneten vásárolok, nem is tudtam, hogy
vannak ilyen helyek!
Hosszú sorokban gyümölcs, zöldség,
és mindegyik más,
ez lenyűgöző.
Az internetes vásárlás a lenyűgöző!
Jöjjön csak! még semmit sem látott!
Jól megvagytok?
Nem jönnénk újra össze?
Meg kell mondjam, szép lány vagy!
Azt nem mondhatom, hogy asszony, mert akkor
felhúzod magad, ugye?
Szóval ez a szokásos csábítási stratégia?
És mindig bejön,
mert tudom, hogy mi kell nektek.
Nekem is elmondhatod, mert nemigen tudom, hogy
mi kell nekem, mostanában.
Tudod, volt már bajom a pasikkal.
- Csak nem? - De.
- A homeopátiát ismered? - A.
...homeopátia: pasik, apró adagokban.
- Tudom, ez a kitétel nem volt szeren- csés. - Hát, igen ez piszok rossz volt.
Hideg van.
Mutasd!
- Micsoda dolgos kezek! - Igen.
A rekeszeket pakolni kell!
- Látod, jó a homeopátia! - Igen.
- Ilyen már nagyon rég nem történt velem. - Tényleg?
Bocsáss meg, nem akarom.
- Miért talán. - Dehogy!
Nem miattad! Gyönyörű vagy,
csodálatos,
sőt fantasztikus! De épp ez az.
Ez a bajom.
Nem biztos, hogy azt szeretem, ha minden tökéletes.
Sajnálom, de.
Mi az?
Nem kívánod?
De igen, csak...
Nem!
Most hozzám, vagy hozzád?
Valami rosszat mondtam?
Nem tehetsz róla.
Ki se pakolt?
Korán jött ma reggel!
Igen. Őszintén szólva nem sokat aludtam!
- Akkor ketten vagyunk. - Igen.
- Az látszik! - Kösz, ez kedves.
- Máskor együtt csinálhatnánk! - Mit?
- Elnézést. - Hogy nem alszunk?
Azt mondja, ne aludjak magával?
Hát igen.
Olyasmit.
Mit. mit csinál munka után?
Akarod...
Hát gyere.
Laurynért kell mennem.
Elhoztam már az iskolából.
A srácaimmal van, az öcsémnél.
Köszönöm.
Ne aggódj, ért a gyerekek nyelvén!
Sérülést nem okozunk!
Nézd! Punk zenére táncolunk!
Jules! Figyelj! Menj vissza a körbe! Menj!
- Te nem táncolsz? - Nem, folytassátok!
- Őrült tánc! - Hogy csináljuk? - Őrülten.
Így kell?
Hé, Jules, menj a körbe!
A fej, kéz folyton mozog jobbra-balra!
Rázd meg! Jobban, jobban!
Jules, menj vissza!
- Menj vissza! - Hű, elfáradtam!
Gyerünk, vadul!
Ne lazsáljatok!
Halló?
Igen.
Értem.
Igen, értem.
Mindent tudok, dr. Ferrand elmondta.
Mennyi időm van, hogy beérjek?
Rendben.
Itt van, mennem kell.
- Biztos, hogy ne kísérjelek el? - Nem, inkább ne gyere,
úgy érezném, mintha vérpadra mennék, vegyük egyszerűre:
Nincs búcsú, pityergés, semmi csóközön.
Ha akarod.
Így, vagy ügy, úgyis találkozunk.
- Kérlek, ne! - Nem sírok!
Megyek.
Köszönöm.
Én is köszönöm.
Nem akarja megfogni?
Így.
Nagyszerű!
Taxi! Ez nem hallja!
- Igen? - Roland?
Apa vagyok!
Ez óriási, és nagyon örülök!
Nem, tényleg örülök!
Csodálatos dolog ez, Philippe!
- Jó napot. - Jó napot.
- Elutazik? - Igen.
Remélem találkozunk még.
Igen. Én is remélem.
- Maga kért kocsit? - Igen. A Montrouge kórházba.
Jó.
A Richard Lenoir-on megint tüntetés van.
Mondja,
Nem baj, ha kikerülöm a Voltaire-t a Ménilmontant,
Philippe Auguste,
és a Faubourg Saint Antoine felé?
Nem, nem, jó lesz.
Még nem értek el a Bastille-hoz, talán ott átcsúszhatunk!
Ki tudja! Az egész napunkat elszúrják!
Ez Párizs.
Senki nem elégedett.
Imádunk panaszkodni!
A tüntetőkről beszél?
Hát persze. Róluk.
Nem is tudják, milyen szerencsések!
Járnak, lélegeznek, rohannak,
veszekszenek, elkésnek!
Ó, milyen boldogok!
Egyszerűen csak élnek,
gondtalanul, Párizsban.
- Ismered? - Nem.
Cédric Klapisch filmje